Інноваційні методи утилізації та переробки відпрацьованих технічних мастил як шлях до підвищення екологічної безпеки - Бессмертна, Діана Олександрівна (Харківський національний автомобільно-дорожній університет, 2025)
У сучасну епоху глобалізації та стрімкого техногенного розвитку людство зіткнулося з низкою викликів, які стосуються не лише збереження ресурсів, а й необхідності переосмислення взаємодії з довкіллям. Одним із найгостріших викликів є проблема поводження з відходами різного походження, серед яких особливу загрозу становлять відходи нафтового походження, зокрема ВТМ. У контексті зростаючої урбанізації, індустріалізації, а також активного розвитку транспортного сектору, обсяги використання мастильних матеріалів постійно збільшуються, що, у свою чергу, формує нові екологічні ризики. В умовах зростаючого тиску на природне середовище актуальність проблеми утилізації та регенерації ВТМ набуває стратегічного значення не лише на національному, але й на глобальному рівні. ВТМ є надзвичайно небезпечними через складний хімічний склад, який включає широкий спектр токсичних сполук, таких як ПАВ, сірчисті компоненти, важкі метали (свинець, кадмій, хром, нікель тощо), продукти окислення та термічного розпаду. Ці речовини характеризуються високою стійкістю до біологічного розкладу, що робить їх особливо небезпечними для екосистем, водних джерел, ґрунтів, а в подальшому – і для здоров’я людини. Попри певний прогрес у галузі поводження з твердими побутовими відходами – зокрема, впровадження практики роздільного збору сміття, будівництво сміттєпереробних комплексів, підвищення рівня екологічної обізнаності населення – питання утилізації ВТМ досі залишається майже неосвітленим. Значна частина цих відходів опиняється поза контролем державних і екологічних структур, особливо внаслідок діяльності малих і середніх підприємств: автосервісів, транспортних компаній, фермерських господарств тощо. У багатьох випадках ці суб’єкти господарювання не мають належних технологічних умов для збору й зберігання ВТМ, що призводить до самовільного зливу мастил у каналізацію, на відкриті ділянки ґрунту або у водойми. Така практика є однією з головних причин хронічного забруднення довкілля нафтовими залишками. Особливої небезпеки набуває забруднення водних ресурсів. Проникнення мастильних матеріалів у водоносні горизонти, річкові системи та прибережні екосистеми призводить до руйнування біотичного балансу. Токсичні продукти окислення мастил, що утворюються під дією сонячного світла, температури та мікроорганізмів, чинять згубну дію на риб, планктон, водорості, порушують репродуктивну здатність водних організмів, а подекуди викликають загибель цілих популяцій. Більш того, мастила, що осідають у донних відкладеннях, зберігають свою токсичність десятиліттями, виступаючи джерелом вторинного забруднення. Відсутність налагодженої системи збору та регенерації мастильних матеріалів також є втратою важливого ресурсу. ВТМ містять у своєму складі до 80 % – 90 % базової оливи, яку можна повторно використовувати після очищення. Сучасні технології дозволяють не лише безпечно знешкоджувати такі відходи, а й перетворювати їх на цінну сировину для виробництва нових мастильних засобів, палив або інших промислових продуктів. Такий підхід повністю відповідає принципам циркулярної економіки та сталого розвитку, забезпечуючи зниження навантаження на природні ресурси, енергозбереження та мінімізацію шкідливого впливу на довкілля. У цьому контексті утилізація та регенерація відпрацьованих технічних мастил перетворюється з вузькотехнічної задачі на міждисциплінарну проблему, яка вимагає консолідації зусиль екологів, хіміків, інженерів, економістів, управлінців та законодавців. Це також ставить перед суспільством нові етичні питання: наскільки відповідально ми ставимося до спадщини, яку залишаємо наступним поколінням? Таким чином, актуальність теми полягає не лише у технічній складності поводження з ВТМ, але й у потребі системного осмислення проблеми на рівні національної екологічної політики, підприємницької відповідальності та громадської свідомості. На фоні зростаючого інтересу до "зелених" технологій та відновлювальних ресурсів, впровадження ефективних підходів до переробки мастильних відходів постає не лише як нагальна виробнича потреба, а й як цивілізаційний обов’язок.
Keywords: відпрацьовані технічні мастила; переробка; утилізація; інновації; екологічна безпека